Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫גם לי יש סיוטים.‬
‫או את אותו חלום שוב ושוב…‬
‫למעשה.‬
‫תמשיכי.‬
‫זה יוצא מן הכלל.‬ ‫-תפסיקי.‬
‫אבל זה מדהים.‬
‫כלומר, זה…‬
‫את כוכבת!‬ ‫-תפסיקי.‬
‫מספיק עם זה.‬
‫זאת האמת! תמשיכי.‬
‫קדימה.‬
‫היא הולכת…‬
‫על גחלים לוחשות.‬
‫אל תפריעי לי באמצע.‬
‫אני מצטערת.‬
‫זה פשוט טוב מדי.‬ ‫אני לא יודעת איך את עושה את זה.‬
‫לא הייתי כל כך מאושרת מאז שהפסקתי לשתות.‬
‫את תהממי אותם היום.‬
‫כשתלכי לשם.‬
‫כי את חייבת ללכת.‬
‫את הולכת, נכון?‬
‫נראה לי שכן.‬
‫לא, לא.‬
‫את הולכת.‬
‫הבנת?‬
‫או שאני אהרוג אותך.‬ ‫-היי, תרגיעי.‬
‫את הולכת.‬
‫תישבעי לי.‬
‫יופי.‬
‫- חלק ממך -‬
‫היא הולכת לפניי…‬
‫על גחלים לוחשות.‬
‫אני לא רואה את הפנים שלה.‬
‫היא לא מסתובבת.‬
‫אני מבקשת…‬
‫אני ממש צועקת, "היי!‬
‫"את מוכנה להסתובב?"‬
‫אבל שום דבר לא קורה.‬
‫היא מסרבת.‬
‫תודה.‬
‫טוב, בואו נראה…‬
‫אגנס סוואן.‬
‫אגנס סוואן?‬
‫אין כאן אגנס סוואן? לא?‬
‫אז נעבור לבאה בתור.‬
‫אני כאן.‬
‫בסדר.‬ ‫-סליחה.‬
‫נואל, תוודא שהיא תבוא הערב.‬ ‫-זה ליל ולפורגיס!‬
‫אל תהיה כזה משעמם.‬ ‫-משעמם?‬
‫כל כך משעמם.‬ ‫-את לא יכולה לומר את זה.‬
‫אסור לך להיות כזאת קיצונית. את יודעת למה.‬
‫כן, אני יודעת, אבל אני מתגעגעת אליה.‬
‫נחשו מי זאת!‬
‫יוליה!‬ ‫-שלום, מה שלומכם?‬
‫שלום, מתוקה.‬
‫שלום.‬ ‫-מה שלומך?‬
‫אני בסדר.‬
‫ממתק גומי חמוץ?‬ ‫-כן.‬
‫זה ממש טעים.‬ ‫-את באה הערב?‬
‫כן.‬ ‫-זה הולך להיות משהו בן זונה.‬
‫אולי נלך לקריוקי הערב? בא לך?‬
‫כן.‬
‫תעשו לי טובה.‬
‫אז נעשה מדורה הלילה?‬ ‫-אין מצב.‬
‫לעזאזל.‬
‫מה תלבשי?‬
‫היי, תהיתי מה תרצי לאכול‬
‫ביום המיוחד שלך מחר.‬
‫זה לא חשוב.‬ ‫-"זה לא חשוב"?‬
‫זה יום ההולדת שלך.‬
‫לכי על משהו טעים ויקר.‬
‫איזה כיף ששאלתן אותי על האודישן שלי היום.‬
‫אוי, לא.‬ ‫-לא…‬
‫מתוקה…‬ ‫-היי.‬
‫בואי הנה.‬
‫איך היה באודישן?‬ ‫-די טוב.‬
‫ברור ששיחקת אותה.‬ ‫-את לא יודעת את זה.‬
‫מה יקרה עכשיו?‬ ‫-הם ישלחו הערב אי-מייל,‬
‫ובו יכתבו,‬
‫"ברכותינו, אגנס!‬
‫"קיבלת את התפקיד!‬
‫"את הכי טובה שראינו אי פעם!"‬
‫זה מה שיכתבו לך.‬ ‫-זה ממש מרגש!‬
‫שלום?‬ ‫-תיכנס!‬
‫זה על האש, אימא.‬
‫שלום! מה שלומך?‬ ‫-טוב, ואת?‬
‫בסדר.‬
‫ארוחת הערב כמעט מוכנה.‬
‫נהדר.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום, קארינה.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-טוב, ואת?‬
‫טוב, תודה.‬
‫שלום, אגנס.‬ ‫-שלום.‬
‫מה שלומך?‬
‫טוב, ואתה?‬ ‫-טוב, תודה.‬
‫ואו, עוגה!‬
‫אנחנו חוגגים?‬
‫לא. מסתבר שאגנס לא רוצה חגיגה לכבודה מחר.‬
‫מה?‬ ‫-לא אמרתי את זה, אימא.‬
‫אז בואו נחגוג הערב. מראש.‬
‫לא נראה לי.‬ ‫-אולי רק טיפונת?‬
‫זה יהיה נחמד.‬ ‫-אפשר לטעום קצת?‬
‫עוד מישהו?‬
‫זאת העוגה שלי.‬
‫אמרתי לא.‬
‫לא.‬
‫אני אמרתי כן.‬ ‫-אגנס.‬
‫לא.‬ ‫-כן. למה את מתווכחת?‬
‫אבל…‬
‫לא יצאנו מהבית כבר…‬
‫כמה שבועות, נואל?‬
‫ארבעה.‬
‫יותר מזה.‬ ‫-יש סיבה לזה שאת לא יוצאת.‬
‫מה את…‬
‫זה לא כאילו שלא ניהלנו את הדיון הזה בעבר.‬
‫כמה פעמים כבר ניהלנו אותו?‬
‫כמה פעמים עוד נדון בזה?‬
‫זה לא מוביל לשום מקום.‬ ‫-הגענו להסכמה, נכון?‬
‫את מתכוונת להחזיק אותי כלואה פה?‬ ‫-תפסיקי, יוליה.‬
‫אני כבר מבוגרת.‬ ‫-כן, אני יודעת. באמת?‬
‫כן, באמת.‬ ‫-אני אומרת לא.‬
‫טוב, אבל אני אלך‬ ‫בכל מקרה. זה ליל ולפורגיס.‬
‫אבל את גרה בבית שלי.‬
‫נכון, וזה צריך לשמח אותך.‬
‫למה אני אומרת לך לא?‬
‫אני לא יודעת.‬ ‫-אל תעמידי פנים.‬
‫אני לא אשתה אפילו טיפה!‬ ‫-תסתכלי עליי.‬
‫את מעמידה פנים‬ ‫שלא ניהלנו את הדיון הזה כבר.‬
‫נואל? אתה יכול להסיע אותי הביתה באחת עשרה?‬ ‫-תודה, נואל, אבל לא צריך.‬
‫לא צריך.‬
‫לא מגניב להיות בהנגאובר‬ ‫ביום ההולדת של אחותך מחר.‬
‫זה בסדר, אימא.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-אל תתערבי בזה.‬
‫אגנס, תגידי שזה בסדר.‬ ‫-אל תתערבי.‬
‫בסדר. תודה על ארוחת הערב.‬
‫אני לא אשתה!‬ ‫-בטח. כמה פעמים אני צריכה…‬
‫אני מזכירה לך שהתנהגת כמו ילדה קטנה.‬
‫אני נאלצתי לסחוב אותך!‬ ‫-שלום.‬
‫שלום. אני יכול להסתתר כאן?‬
‫זה פשע ליהנות עם חברים?‬
‫את מתכוונת לסגור אותי בבית עד…‬ ‫-את יודעת בעצמך!‬
‫את רוצה את זה?‬ ‫אני לא בטוחה אם את רוצה משהו ש…‬
‫"פאקינג אמאל"?‬
‫כי את יודעת, אם…‬
‫יש לך טעם טוב.‬ ‫-תודה.‬
‫אני יודע בעל פה כל שורה מהסרט הזה.‬
‫לא נכון.‬
‫אתה לא יודע.‬ ‫-אני כן.‬
‫לא.‬ ‫-אני יודע.‬
‫תוכיח.‬
‫להוכיח? תצטרכי להאמין לי.‬
‫את יכולה לכתוב ספרים‬ ‫על נושאים פסיכולוגיים, את יודעת,‬
‫ועל רוצחי המונים.‬
‫אני הכי רוצה להיות דוגמנית.‬
‫נראה לך שאוכל?‬
‫אני חושבת שכן.‬
‫תתלבשי.‬ ‫-מה? אני?‬
‫כן, את.‬ ‫-למה?‬
‫אימא אמרה שמותר לי ללכת אם גם את תבואי.‬
‫מה, לבית של אסתר?‬ ‫-כן, אז תתלבשי.‬
‫כדאי לי ללבוש את זה?‬
‫או אולי…‬
‫את זה?‬ ‫-את השני.‬
‫את זה?‬
‫נראה לי שאת זה.‬
‫טוב. תזדרזו, חבר'ה.‬
‫את מוזרה.‬
‫גם את מוזרה.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫אני רוצה להיות מוזרה, או…‬
‫לא מוזרה, אבל…‬
‫לא כמו כולם.‬
‫למרות שלפעמים נראה לי שאני ממש כמו כולם.‬
‫אבל את לא.‬ ‫-אבל את לא.‬
‫את יודעת מה הסיוט שלי?‬
‫שאני אישאר באמאל ולא אעזוב לעולם.‬
‫אסור להדליק מדורה באזור מגורים, יוליה.‬
‫ברור שמותר. זה ליל ולפורגיס!‬
‫עושים מדורה בכל שנה.‬ ‫-את עלולה להגיע לכלא.‬
‫מה אתה מקשקש?‬ ‫-זה נכון.‬
‫אתה רק ממציא דברים כל הזמן.‬
‫חכו שנייה. אני מסדרת את האיפור שלי.‬
‫רגע…‬
‫בבקשה.‬
‫השאר הוא בשבילך.‬
‫מה זה?‬
‫רק רגע.‬
‫אני הולכת…‬
‫לעזור לך קצת.‬
‫בואי הנה.‬ ‫-מה עכשיו?‬
‫בואי הנה. יש לך שפתיים כל כך יפות.‬ ‫-מה זה?‬
‫אני רוצה שתיראי חגיגית.‬
‫טוב, בואו.‬
‫לא את זה!‬ ‫-רגע.‬
‫לשם!‬ ‫-טוב, שיהיה.‬
‫בדיוק!‬
‫קדימה, אסתר. תראי לנו!‬
‫תראי לנו!‬
‫לא!‬
‫טוב, זה…‬
‫נחשי מי זאת!‬ ‫-יוליה!‬
‫שלום לכולכם!‬ ‫-את נראית כל כך יפה.‬
‫שלום!‬
‫מה שלומך?‬ ‫-בוא הנה.‬
‫שלום!‬
‫חסרת לנו מאוד במסיבות האלו!‬
‫מה זה הדבר הכיפי הזה?‬ ‫-שלום!‬
‫מה שלומכם?‬ ‫-הכול טוב.‬
‫מה קורה?‬ ‫-יוליה.‬
‫שלום, אגנס!‬ ‫-שלום.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫שלום.‬ ‫-את נהנית?‬
‫לגמרי.‬ ‫-כן.‬
‫כן.‬
‫עכשיו נעשה חיים.‬
‫אחת לך ואחת לי. הנה.‬
‫את לא רצינית.‬
‫"זהו סיפורו של…"‬
‫בואי!‬
‫"בלי טלפון, בלי חתיכה, הוא נמצא‬ ‫בכל מקום מלונד וגטבורג ועד לסדרמאלם‬
‫"הוא המושיע שלך, יד ימינך‬
‫"כל מי שיילחם בו ייפול‬
‫"זוהי תחילתו של הסיפור‬
‫"הוא היה עם הצוות, מיוחד מאוד, וגם הם,‬ ‫היו שלא אהבו את זה, זה כך תמיד בסטוקהולם‬
‫"ואז, יום אחד, כשבדקו את המפרשים‬
‫"התחיל הצוות לצעוק, 'הנה הוא!'"‬
‫הגיע הזמן להופעה!‬
‫בסדר.‬
‫"מגששת את דרכי בחשכה‬
‫"ליבי הפועם מנחה אותי‬
‫"אני לא יודעת היכן המסע יסתיים‬
‫"אבל אני יודעת היכן להתחיל‬
‫"אומרים ‬‫לי ‬‫שאני צעירה מכדי להבין‬
‫"אומרים שאני שבויה בחלום‬
‫"אם לא אפקח את עיניי, חיי יחלפו על פניי…"‬
‫קדימה!‬
‫"וזה בסדר מצידי‬
‫"אז תעירו אותי כשזה יסתיים‬
‫"כשאהיה חכמה ומבוגרת יותר‬
‫"במשך כל הזמן הזה ניסיתי למצוא את עצמי‬
‫"ולא ידעתי שהלכתי לאיבוד‬
‫"אז תעירו אותי כשזה יסתיים‬
‫"כשאהיה חכמה ומבוגרת יותר‬
‫"במשך כל הזמן הזה ניסיתי למצוא את עצמי‬
‫"ולא ידעתי שהלכתי לאיבוד"‬
‫יוליה!‬
‫- אמיר סלמן: ליהוק המחזה -‬
‫אני מתחרפנת!‬
‫אתם משגיחים עליי כמו שוטרים מזוינים!‬
‫מה אתה עושה? מה הבעיה?‬
‫אנשים דואגים לך.‬
‫יוליה, לאן את הולכת?‬ ‫-הביתה, ברגל.‬
‫יוליה!‬ ‫-אתה יכול להסיע את אגנס.‬
‫זוז הצידה!‬
‫יוליה.‬
‫סליחה.‬
‫אני אקרא לאגנס.‬ ‫-בסדר.‬
‫אגנס!‬
‫-מה?‬
‫אנחנו הולכים.‬
‫יוליה רוצה לחזור הביתה,‬ ‫אז נראה לי שכדאי שנלך. בסדר?‬
‫יוליה.‬
‫יוליה!‬
‫אולי נשב?‬
‫מה? לא.‬
‫תראי, עשינו…‬
‫כל מה שיכולנו.‬ ‫-מה? לא.‬
‫אבל לצערי…‬ ‫-אני מצטערת, אבל אולי כדאי…‬
‫אני המנתח.‬ ‫-סליחה, אולי אני מבולבלת, אבל…‬
‫אני ביצעתי את הניתוח.‬ ‫-לא, מה התפקיד שלך כרגע?‬
‫אני מנתח.‬
‫ניתחתי את הבת שלך, שהובאה לכאן.‬
‫ומי הרופא?‬
‫אני.‬ ‫-אתה הרופא?‬
‫בסדר. אז למה אתה לא עוזר לה?‬
‫אני יודע שזה קשה.‬ ‫-אני יכולה לדבר עם מישהו אחר?‬
‫אתה מקשיב לי?‬
‫אני שומע אותך.‬ ‫-כן.‬
‫ואני…‬ ‫-אני מבין.‬
‫אבל לצערי…‬ ‫-לא.‬
‫לא.‬
‫אני מצטער.‬ ‫-בבקשה, לך מפה.‬
‫לך מפה.‬
‫אפשר…‬ ‫-לך מפה.‬
‫אלוהים. אני לא יכולה לנשום.‬
‫אלוהים.‬
‫מה…‬
‫למה את מתקשרת כל כך מוקדם?‬
‫קרה משהו?‬
‫הלו?‬ ‫-כן…‬
‫אבל מה קרה?‬
‫תראי…‬
‫מה? אני לא שומעת אותך, מתוקה. מה קרה?‬
‫מה?‬
‫תגידי משהו.‬
‫זאת יו…‬
‫אני לא יכולה.‬
‫משהו קרה ליוליה?‬
‫אבל מה את אומרת? אני לא שומעת אותך.‬
‫זאת יוליה. היא מתה.‬
‫"אל תחששו‬
‫"יש אות סודי‬
‫"שם שמגן עליכם, כעת כשאתם הולכים‬
‫"לבדידותכם‬
‫"יש חופים שמובילים לעבר האור‬
‫"אל תחששו‬
‫"יש בחול עקבות‬
‫"אל תחששו‬
‫"יש נמל חשוך‬
‫"אינכם רואים אותו עכשיו‬
‫"אך פעמיכם מועדות לשם‬
‫"ויום אחד‬
‫"תהללו את שמו בקול‬
‫"שלוותו האוהבת‬
‫"אינה מבקשת דבר בתמורה"‬
‫לאן את הולכת?‬
‫לבית הספר.‬
‫אמרתי להם שתישארי בבית עוד קצת.‬
‫כן, אני יודעת, אבל…‬
‫טוב, להתראות.‬
‫מה קורה בסוף השבוע הזה?‬
‫אני לא יודעת. חשבתי שנוכל…‬
‫פשוט להתפנן.‬
‫אולי נראה סרט?‬ ‫-אולי נעשה משהו כיפי?‬
‫בסדר.‬
‫נהדר.‬
‫ניפגש אחרי שיעור הגרמנית.‬ ‫-בסדר.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫שלום.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-בסדר.‬
‫בכל אופן, הלוויה הייתה מקסימה.‬ ‫-לגמרי.‬
‫יבוא.‬
‫שלום.‬
‫תיכנסי.‬
‫רציתי רק לומר לך תודה על התפקיד‬
‫ושאני אשמח להשתתף.‬
‫במחזה.‬ ‫-באמת? יופי.‬
‫שבי לרגע.‬
‫אני יכול להבין‬
‫מה עובר עלייך.‬
‫גם אחי נהרג בתאונה כשהייתי בערך בגילך.‬
‫מתי יתחילו החזרות?‬
‫אני…‬
‫עשיתי המון דברים טיפשיים‬ ‫שלא היה כדאי לעשות.‬
‫אבל אז התחלתי לחשוב‬ ‫על מה שהוא היה רוצה שאעשה ו…‬
‫כן.‬
‫אז הגעתי הנה.‬
‫בואי מחר בשלוש אחר הצהריים.‬
‫ממש לא.‬ ‫-אני יכולה רק לראות אותה, בבקשה?‬
‫בבקשה?‬ ‫-מספיק!‬
‫תראי לי, טוב?‬
‫תרגיעי.‬
‫את רעבה?‬ ‫-כן, קצת.‬
‫את רוצה כריכים?‬ ‫-בטח.‬
‫את יכולה לתת לי סכין מריחה?‬
‫תודה.‬
‫קחי כל מה שאת רוצה.‬
‫- אגנס 17! -‬
‫אני מצטערת.‬
‫- אגנס -‬
‫- מתוקה -‬
‫- נאלצתי לצאת קצת מהבית. -‬
‫- אני אצל סבתא. תתקשרי אם את צריכה משהו. -‬
‫- אוהבת אותך -‬
‫אגנס?‬
‫שלום? אגנס?‬
‫אנחנו יכולים לדבר?‬
‫- אלקסטיס, מאת אוריפידס -‬
‫שלום.‬
‫אלוהים, אני מצטערת. פשוט…‬
‫את נראית בדיוק כמו…‬ ‫-כן, סליחה.‬
‫לא, זה היה ממש…‬
‫חזק.‬
‫שלום. מה שלומך?‬
‫בסדר. ואתם?‬ ‫-בסדר.‬
‫מה קורה?‬
‫פשוט…‬
‫החולצה הזאת היא של יוליה.‬
‫אנחנו…‬
‫קנינו אותה כשנסענו לברלין ביחד.‬
‫שנלך לאכול ארוחת צהריים?‬
‫בטח.‬ ‫-כן.‬
‫בואי איתנו.‬ ‫-כן.‬
‫את מכירה את אדריאן האגרפורס?‬
‫כן, אנחנו לומדים צרפתית ביחד.‬
‫מה איתו?‬
‫הוא עומד בחוץ.‬
‫לא נכון!‬
‫אדריאן…‬ ‫-תפסיק כבר.‬
‫זה לא היה כזה נורא.‬ ‫-התגעגעתי אליך…‬
‫בחייך, תפסיק.‬
‫לא נפגשנו מזמן…‬ ‫-לא, תפסיק.‬
‫ותמיד חשבתי על…‬ ‫-פאנה דלוקה על אדריאן.‬
‫לא נכון.‬ ‫-כן נכון.‬
‫לא נכון.‬ ‫-כן, אז…‬
‫בחורף שעבר, במסיבת חג המולד…‬
‫ובכן, אחותך…‬ ‫-תפסיקי.‬
‫היא חשבה ש…‬
‫שפאנה ואדריאן יכולים להיות זוג נהדר, אז…‬
‫פאנה ניגשה אליו.‬
‫היא לא ידעה מה לומר,‬ ‫אז היא לקחה את הבירה שלה ופתחה אותה במין…‬
‫צורה חושנית.‬
‫אני לא יכולה לשמוע את זה.‬ ‫-אדריאן…‬
‫זה היה ממש משונה,‬ ‫כי כמובן שאדריאן היה מסטול לגמרי.‬
‫הוא מתקרב.‬
‫תירגעי.‬
‫שלום, מה קורה?‬ ‫-שלום.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫שלום.‬ ‫-טוב לראות אותך.‬
‫גם אותך.‬
‫רציתי לשאול אם את באה הערב.‬
‫מה?‬
‫אני עושה מסיבה הערב.‬
‫בואי. תביאי גם את לידיה.‬
‫בסדר. יהיה כיף.‬
‫נהדר.‬
‫להתראות.‬
‫שלום.‬
‫היי, אגנס.‬
‫חשבתי עלייך הרבה.‬
‫בא לך לצאת להליכה?‬ ‫-יש לי חזרות,‬
‫אז אני לא יכולה.‬ ‫-אז אני אחכה לך.‬
‫זה לא מתאים, כי אני הולכת למסיבה של סאם.‬
‫אני רוצה רק לדבר.‬
‫אני ממש עצוב.‬
‫להתראות.‬
‫בבקשה. אגנס!‬
‫ונשמור את זה לעצמנו.‬
‫אל תיראו כל כך מפוחדים.‬ ‫זה רק משחק, בשביל חימום.‬
‫זה לא משהו מוזר.‬
‫- כעס -‬
‫בסדר.‬
‫אגנס.‬
‫את מוכנה להתחיל?‬
‫אני לא ממש יודעת מה לעשות…‬
‫איזה מהם קיבלת?‬
‫זה קשה.‬
‫טוב, בואו נעשה ככה.‬
‫אתם יכולים לזוז אחורה קצת?‬
‫בואו נפנה מקום.‬
‫תתקרבי אליי.‬
‫בואי.‬
‫אני רוצה שפשוט תצרחי חזק.‬
‫נסי.‬
‫מה?‬
‫בקול רם. פשוט תצעקי.‬
‫קדימה.‬
‫לא לצחוק, חבר'ה.‬
‫זה קשה.‬ ‫-אני מבין.‬
‫כולנו שחקנים,‬
‫אז…‬
‫נסי להיות מישהי אחרת.‬
‫תחשבי על מישהי שהייתה מעיזה לצעוק חזק.‬
‫טוב?‬
‫בואי נשתה משהו.‬ ‫-כן.‬
‫מותר לנו לקחת?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫יש כוסות?‬
‫כן. כאן, נראה לי.‬
‫צריך פשוט לטבול אותן?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫בסדר.‬
‫שלום.‬
‫-שלום.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-טוב, ואת?‬
‫נהדר.‬ ‫-שלום. את נראית כל כך יפה.‬
‫גם את.‬ ‫-באמת?‬
‫נראה שסאם לא מסוגל לקום.‬
‫פאנה!‬ ‫-כן.‬
‫אבל…‬
‫כן, סאם, אני באה.‬
‫שלום, סאם. מה שלומך?‬ ‫-בואי הנה, מתוקה.‬
‫שלום, סאם.‬ ‫-שלום!‬
‫שלום.‬
‫את יודעת שאת ממש יפה?‬ ‫-תודה.‬
‫את יודעת את זה, לידיה? תזכרי כמה את יפה.‬
‫תודה.‬ ‫-כן.‬
‫סאם.‬ ‫-כן.‬
‫הכול בסדר?‬ ‫-עם סאם?‬
‫לא ממש.‬
‫סאם?‬ ‫-נראה לי שאיכנס למים.‬
‫סאם.‬
‫לא, סאם. אתה תיפול פנימה.‬
‫סאם!‬
‫מספיק, סאם, קח את עצמך בידיים.‬
‫סאם. לא, סאם.‬
‫סאם! לא, באמת.‬
‫אני לא מעז.‬ ‫-בחייך, סאם.‬
‫אבל נראה לי שאני רוצה.‬
‫בואו נרקוד.‬
‫קדימה!‬
‫טוב, הבאה בתור.‬
‫מי הבאה בתור?‬
‫את?‬ ‫-על גופתי המתה.‬
‫אגנס?‬
‫כן, את ואני. בואי.‬
‫אגנס!‬
‫בסדר.‬
‫תירגעו.‬
‫קדימה!‬
‫אגנס!‬
‫תפסיקי!‬
‫בואי נעשה הפסקת "שוטים".‬ ‫-כן.‬
‫זה הזמן ל"שוט".‬
‫מה תרצי?‬ ‫-מה?‬
‫מה תרצי?‬ ‫-אני רוצה…‬
‫משהו חזק.‬
‫אולי טקילה? לשתינו?‬
‫אני אביא לנו.‬
‫למה לעזאזל אנחנו יושבים כאן?‬
‫נחשי מי זאת.‬
‫כבר לקחת…‬
‫את הכוסות?‬
‫אני צריכה רק…‬
‫שלום.‬
‫-איך את מרגישה?‬
‫בסדר.‬
‫ואיך את?‬
‫אני בסדר.‬
‫פאנה?‬
‫כן?‬ ‫-איך היא הייתה כשהשתכרה?‬
‫מי?‬
‫למה יש פה אווירה משונה?‬ ‫-תפסיקי, אגנס.‬
‫אני לא היחידה שלובשת‬ ‫את הבגדים שלה, אם זה מה שאתם חושבים.‬
‫גם אימא עושה את זה.‬
‫אבל…‬ ‫-אגנס.‬
‫זה לא כל כך קשה.‬ ‫תמיד חשבתי שזה יהיה ממש קשה.‬
‫אבל זה לא קשה.‬ ‫-בבקשה, אגנס. תפסיקי.‬
‫תעזבי אותי!‬ ‫-אל תעשי את זה.‬
‫די. מספיק.‬
‫תחזירי לי את זה.‬ ‫-תפסיקי!‬
‫תני לי.‬
‫זה…‬ ‫-את מוכנה להפסיק? תפסיקי עם זה.‬
‫מה לעזאזל…‬
‫איפה קארינה?‬
‫אצל סבתא.‬
‫ואיך את?‬
‫בסדר.‬
‫תודה.‬
‫אתה רוצה ספגטי?‬
‫כן, בבקשה.‬
‫אני לא רוצה להלחיץ אותך.‬ ‫-מה עכשיו?‬
‫אני מריח משהו שרוף.‬
‫תחלישי את האש.‬
‫תחלישי את האש ותוסיפי את זה.‬ ‫-לא, אל…‬
‫לא, אל תוסיף עוד מלח.‬ ‫-רק קצת.‬
‫לא, בעדינות!‬
‫עוד קצת.‬ ‫-לא, זה מספיק.‬
‫היי, מה…‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-הוא מוכן.‬
‫גם לי יש סיוטים.‬
‫או את אותו חלום שוב ושוב…‬
‫למעשה.‬
‫למי אכפת מחלומות?‬
‫זה משעמם פחד.‬ ‫-שקט. תני לה להמשיך.‬
‫היא הולכת לפניי,‬
‫על גחלים לוחשות,‬ ‫ואני לא רואה את הפנים שלה.‬
‫היא לא מסתובבת.‬
‫ו…‬
‫אני…‬
‫בסדר, תודה.‬
‫אני מצטערת, לא יכולתי…‬ ‫-לא. אל תדאגי.‬
‫זאת הפעם הראשונה שהיא מדברת.‬
‫עד עכשיו היא שמרה הכול בפנים.‬
‫זה הרגע שבו היא‬ ‫מבטאת את זה במילים סוף סוף.‬
‫את מבינה?‬
‫טוב, בואי ננסה את זה.‬
‫היא הולכת לפניי…‬
‫על גחלים…‬
‫לוחשות.‬
‫היא לא מסתובבת.‬
‫ואני לא רואה את הפנים שלה.‬
‫ואני מבקשת ממנה…‬
‫לא, אני ממש צועקת, "את מוכנה להסתובב?"‬
‫אבל שום דבר לא קורה.‬
‫היא מסרבת.‬
‫"תיזהרי."‬
‫זה כל מה שהיא אומרת.‬
‫"תשמרי על עצמך."‬
‫אבל…‬
‫הייתי חסרת זהירות ודרכתי…‬
‫על הגחלים, והשמלה שלי עולה באש.‬
‫הכול…‬
‫הכול עולה באש.‬
‫כל הגוף שלי בוער.‬
‫ואז…‬
‫היא מסתובבת פתאום.‬
‫היא אומרת, "את רואה?‬
‫"למה ציפית?"‬
‫ואני לא יודעת…‬
‫אני לא יודעת למה ציפיתי.‬
‫"זה לא בחינם",‬
‫היא אומרת.‬
‫"לא בשבילנו."‬
‫תודה.‬
‫יפה.‬
‫אני ממש מתרגש…‬ ‫-התפקיד עם כל ה…‬
‫לדעתי זה יכול להיות טוב.‬
‫מה?‬ ‫-זה יפה.‬
‫מה את עושה?‬
‫קח את זה.‬
‫קח את זה כבר.‬ ‫-בסדר.‬
‫תודה.‬ ‫-אין בעיה.‬
‫תני לי לעבור.‬
‫ואז תוכל…‬
‫כן.‬
‫זהו זה. יופי.‬
‫אם תעמוד שם, תוכל…‬
‫לקחת את זה.‬ ‫-את כזאת…‬
‫פעם הייתי עושה פיפי במיטה,‬
‫עד גיל 13, או 14.‬
‫נכון. הייתה לי בעיה, אבל זה היה כאילו ש…‬ ‫-אין מצב.‬
‫אפילו הלכתי לרופא.‬
‫לא נכון.‬ ‫-כן. קיבלתי כדורים קטנים.‬
‫היה להם טעם של קלקר.‬
‫זה היה ממש מוזר.‬
‫היה לנו מין…‬
‫מכשיר קטן שנראה‬ ‫כמו מכשיר קשר. הוא היה כאן.‬
‫על הכתף שלך?‬ ‫-כן.‬
‫והייתי צריך לישון במין טי-שרט, או וסט.‬
‫וירד ממנו חוט חשמל, או צינור.‬
‫אין מצב.‬ ‫-למטה. כן.‬
‫בשביל מה?‬
‫היה עליו מין…‬
‫חיישן קטן.‬
‫שאותו הצמדת לתחתונים.‬ ‫-כדי שהוא ירגיש?‬
‫כן, הוא היה מרגיש כשאני…‬
‫מייד כשהיה שם…‬
‫קצת פיפי,‬
‫החלק העליון השמיע אזעקה.‬
‫כן.‬
‫אלוהים, זה כל כך מוזר.‬
‫בסדר.‬
‫גם אני עשיתי פיפי במיטה כשהייתי קטנה.‬
‫באמת? אז למה את צוחקת עליי?‬ ‫-לא בגיל 13, נואל.‬
‫לא.‬
‫הייתי בת שבע. אולי שמונה.‬
‫כן, זה גיל הרבה יותר הגיוני. או שלא?‬
‫לפחות לא הייתי מתבגרת אז.‬ ‫-בסדר.‬
‫אבל למעשה, המכשיר ההוא היה יכול לעזור לי,‬
‫כי אני זוכרת שהייתי מתעוררת מהקור,‬
‫ואז…‬
‫תראה…‬
‫פשוט קמתי והלכתי…‬
‫לחדר של יוליה ושכבתי שם…‬
‫ליד כפות הרגליים שלה, כמו כלב קטן.‬
‫כי היה חם שם.‬
‫בואי נלך לשחות.‬
‫מה?‬
‫את רוצה ללכת לשחות?‬
‫אל תתקרבי יותר מדי.‬
‫תפסיק.‬ ‫-באמת?‬
‫את יכולה לצוף?‬
‫על הגב?‬ ‫-כן, לא כולם יכולים.‬
‫אני לא יכול לצוף.‬ ‫-אז תסתכל עליי. אתה צריך לעשות…‬
‫מרשים.‬ ‫-תודה.‬
‫קדימה, בנים!‬
‫אני רוצה שתתאמצו! תאמצו את הרגליים!‬
‫תתפסו את הכדור! קדימה!‬
‫הנה.‬
‫מקס!‬
‫נהדר.‬
‫תודה.‬
‫מה?‬
‫פשוט…‬
‫מעניין שמצאת אותה בכל הבלגן הזה.‬
‫זה לא ממש מבולגן…‬ ‫-תעשי פה סדר.‬
‫יותר קל לי למצוא דברים כשהם בחוץ.‬
‫כן, בלגן מאורגן.‬ ‫-אני שולטת במצב.‬
‫אני יודעת בדיוק איפה כל דבר נמצא.‬ ‫-בסדר.‬
‫כן.‬
‫אז את בסדר עם תדמית…‬
‫של מישהי לא נקייה במיוחד?‬ ‫-למה אתה מתכוון?‬
‫מישהו שאוהבת את הלכלוך ו…‬
‫הריח הרע.‬ ‫-תפסיק.‬
‫אבל זה כאילו…‬
‫שאת חיה בבלגן.‬
‫זה מה שאני מנסה לומר.‬ ‫-תפסיק.‬
‫אם אתה לא רוצה לראות את זה, אז אל תסתכל.‬
‫אלוהים, זה יותר טוב.‬ ‫-זה טוב?‬
‫הרבה יותר טוב. תודה, אגנס.‬
‫ממש חם פה.‬
‫יש לי מאוורר קטן.‬
‫מושלם.‬
‫"יש לי מאוורר קטן."‬
‫לא.‬
‫חכי עם זה.‬
‫בבקשה, תפסיקי.‬
‫אני מצטער.‬
‫אני מצטער, אגנס.‬
‫אז מה הניע את סלמה לגרלף בשלב הזה בחייה?‬
‫כעס? יגון?‬
‫אולי אפילו אהבה?‬
‫יש על זה ספרים, וגם סרטים.‬
‫חשבתי על זה הרבה.‬
‫אבל עכשיו מסקרן אותי לדעת מה אתם חושבים.‬
‫יש לכם מחשבות בעניין?‬
‫הנס?‬
‫פטרה?‬
‫מישהו?‬
‫הלו? תלמידים?‬
‫תתעוררו.‬
‫השעון שלכם לא צלצל בבוקר?‬
‫בבקשה, אגנס. את מוכנה להניח את הטלפון?‬
‫כן. סליחה.‬
‫את חושבת שלסלמה לגרלף‬ ‫היה טלפון סלולרי? כן?‬
‫לא ממש.‬
‫לא, תודה. תשאירי אותו שם.‬
‫את באה ל"לאגרט" הערב?‬
‫תראה, אני…‬ ‫-שיט, סליחה.‬
‫אני כל הזמן שוכח שאת לא בת 18 עדיין.‬
‫בסדר. קדימה, עוד פעם אחת.‬
‫יש לי גם סיוטים.‬
‫או את אותו חלום שוב ושוב, למעשה.‬
‫למי אכפת מחלומות?‬
‫זה משעמם פחד.‬ ‫-שקט. תני לה להמשיך.‬
‫גשי למקום שלך.‬
‫יופי. שם. קדימה.‬
‫היא הולכת לפניי…‬
‫על גחלים לוחשות.‬
‫אני לא רואה…‬ ‫-רגע. מה את עושה?‬
‫עוד פעם אחת, עם רגש.‬
‫אני הרגשתי את זה.‬ ‫-לא, אל תגידי לי את זה. קדימה, עוד פעם.‬
‫אני לא מבינה.‬ ‫אני עושה את זה בדיוק כמו אתמול ו…‬
‫עוד פעם.‬
‫היא הולכת לפניי.‬
‫תירגעו, אנשים. התפקיד הזה לא קל.‬
‫הוא כן קל. מה לא בסדר?‬
‫תקשיבי. הבכורה היא בעוד כמה ימים.‬
‫אני יודעת.‬
‫אנחנו חייבים להתמקד, אגנס.‬ ‫-אני ממוקדת.‬
‫תן לי לנסות שוב ואני אתקן את זה.‬
‫את יודעת, אני חושב‬ ‫שמוטב שתנוחי בשארית היום.‬
‫אני לא צריכה לנוח.‬
‫את כן.‬ ‫-לא.‬
‫את לא נוכחת פה.‬
‫אני כן נוכחת, לעזאזל!‬
‫את יודעת משהו?‬ ‫אנחנו לא מדברים כאן בטון הזה.‬
‫מספיק.‬
‫כל כך פתטי להיות מורה לדרמה בתיכון.‬
‫סליחה? מה אמרת?‬
‫אמרתי שפתטי להיות‬ ‫מורה לדרמה בבית ספר תיכון מזוין.‬
‫אחיך היה מתבייש בך.‬
‫אתן באות הערב?‬
‫ניפגש שם.‬
‫- יין -‬
‫את יכולה לשים את זה במקפיא, אם את רוצה.‬ ‫-בסדר.‬
‫אלוהים.‬
‫קרה לך משהו בגב?‬
‫לא.‬
‫אני הולכת לראות מה עם אגנס.‬
‫אגנס?‬
‫אגנס.‬
‫מה את עושה?‬
‫תסתובבי.‬
‫אמרתי לך להסתובב.‬
‫מה זה?‬
‫מה?‬ ‫-כן, מה זה?‬
‫מה מצחיק אותך?‬
‫נהדר שחזרת.‬
‫שתית.‬
‫נכון?‬ ‫-אז מה?‬
‫את לא הולכת לשום מקום כמו שאת נראית עכשיו.‬
‫אני אלך לאן שאני ארצה.‬ ‫-ואיפה זה?‬
‫החוצה.‬ ‫-לא.‬
‫לא ככה.‬ ‫-כן.‬
‫לא. את לא יוצאת ככה.‬ ‫-אני אלבש מה שבא לי.‬
‫לא.‬
‫-תעזבי אותי.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני יודעת שאת כועסת עליי ואני מתגעגעת…‬
‫אני כל כך מתגעגעת אליה.‬
‫ואני רוצה שנדבר.‬
‫אפשר?‬ ‫-לא.‬
‫כן.‬ ‫-לא.‬
‫אני הולכת לחבק אותך עכשיו.‬ ‫-לא.‬
‫תניחי לי. לא. תעזבי אותי!‬ ‫-אני מחבקת אותך.‬
‫תעזבי אותי, אימא!‬ ‫-לא.‬
‫אימא!‬
‫אגנס. בואי.‬
‫סליחה. תסלחו לי.‬
‫ברוכים הבאים.‬
‫שלום.‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫אפשר לראות תעודות מזהות?‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫יש לך תעודה מזהה?‬ ‫-חכה רגע.‬
‫תודה רבה.‬ ‫-תודה.‬
‫ברוכים הבאים.‬ ‫-תודה.‬
‫אתה רוצה משהו?‬ ‫-כן, אפשר כל דבר.‬
‫מה? בסדר.‬
‫אחר כך תיכנסי.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫אפשר לקבל…‬
‫משהו?‬
‫מה?‬
‫שתי כוסות של משהו.‬ ‫-בסדר.‬
‫הבאה שתשיר היא ליה!‬
‫קדימה, אנשים. תנו לליה מחיאות כפיים!‬
‫"יהלומים צהובים באור‬
‫"ואנחנו עומדים זה לצד זה‬
‫"כשצילך חוצה את צילי‬
‫"מה צריך כדי להתעורר לחיים?"‬
‫תודה.‬
‫שלום.‬
‫מה שלומכם?‬ ‫-נהדר.‬
‫ואת?‬ ‫-נהדר.‬
‫בעצם, אימא הייתה ממש קוץ בתחת.‬
‫אני לא יודעת מה יש לה.‬
‫איך נכנסת?‬
‫עם תעודת הזהות של יוליה.‬
‫אפשר לראות?‬
‫את מה?‬ ‫-את תעודת הזהות.‬
‫תראי לי אותה.‬
‫מסתבר שאנחנו דומות.‬
‫תפסיקי.‬
‫כי אני ממש לא יודעת‬ ‫אם אני יכולה להמשיך ככה, אגנס.‬
‫מה?‬ ‫-אני לא מבינה מה…‬
‫מה את מנסה להשיג?‬
‫המשחק הזה יסתיים בקרוב?‬
‫תירגעי, אסתר.‬
‫אבל אם זה חלק מתהליך האבל שלך…‬
‫די, אסתר…‬ ‫-לא!‬
‫נמאס לי להעמיד פנים שהכול בסדר!‬
‫תורידי את הצללית הכחולה‬ ‫הדוחה הזאת. היא מגעילה אותי!‬
‫חשבתי שאת דווקא תתחברי לזה.‬ ‫-מה?‬
‫היית מאוהבת בה, נכון?‬
‫אוי, סליחה. זה היה סוד?‬
‫לא חשבת שהיא תספר לי? היא סיפרה לי הכול.‬
‫נראה שהכרתי אותה יותר טוב ממך…‬
‫מן הסתם.‬
‫את הלכת לבקר אותה בכלל?‬
‫אף פעם לא ראיתי אותך בגן ההנצחה.‬
‫אפילו לא פעם אחת.‬
‫בסדר.‬
‫לא.‬
‫תני לי את התעודה.‬
‫תני לי אותה.‬
‫אמרתי לך לתת לי אותה! תעזבי אותה!‬
‫אגנס!‬
‫לאן אתה הולך? אתה שוב בורח?‬
‫אני לא מסוגל להסתכל עלייך, אגנס.‬ ‫-מה אמרת?‬
‫אני לא מסוגל להסתכל עלייך!‬
‫במה אתה לא מסוגל להסתכל?‬
‫תסתכל עליי. אמרתי לך להסתכל עליי!‬
‫תפסיקי, אגנס. בבקשה, תפסיקי.‬
‫בבקשה, אני לא מסוגל!‬ ‫-תסתכל עליי!‬
‫מה הבעיה?‬
‫בבקשה, אגנס. תפסיקי.‬
‫אם אתה לא מסוגל את זה‬ ‫שאני דומה לה, למה אתה שוכב איתי?‬
‫אגנס, את לא מקשיבה לי.‬ ‫-תעזוב אותי!‬
‫יוליה הייתה חור שחור!‬
‫לא כדאי לך להיכנס לזה. בבקשה, תקשיבי.‬
‫אין לך מושג.‬
‫את לא יודעת מה…‬
‫אני מצטער.‬
‫בכל יום…‬
‫אני מתעורר ומתחרט…‬
‫שלא עשיתי משהו.‬
‫אבל באמת לא עשית.‬
‫את לא מבינה.‬
‫באותו ערב, את…‬
‫את לא יודעת מה קרה.‬
‫מה שאני חושב שקרה.‬ ‫-אני יודעת מה קרה.‬
‫הכרתי אותה במשך כל החיים שלי!‬ ‫-היו בה דברים שלא הכרת.‬
‫את לא יודעת כמה מתוסבכת היא הייתה.‬
‫במשך שלוש שנים…‬ ‫-לא.‬
‫במשך שלוש שנים רצתי אחריה,‬ ‫הסעתי אותה לכל מקום ושמרתי עליה.‬
‫וידאתי שהיא תהיה בסדר, שהיא לא תפגע בעצמה…‬
‫תפסיק לשקר!‬
‫מה…‬
‫מה את רוצה שאני אגיד?‬
‫תפסיק!‬
‫גם אני אהבתי אותה, אגנס.‬
‫בבקשה, אני חייב לספר לך. בבקשה.‬
‫פשוט תפסיק!‬
‫אתה לא קולט? אתה אשם בזה!‬
‫אתה אשם בזה שהיא איננה!‬
‫מה את רוצה שאני אגיד, אגנס?‬
‫מה את רוצה לשמוע? שהיא תחזור?‬
‫תשתוק!‬
‫-היא מתה, אגנס!‬
‫מתה!‬
‫לעזאזל…‬
‫היא מתה, לעזאזל!‬ ‫-תשתוק!‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫אתם יכולים לנגן את "וייק מי אפ" של אביצ'י?‬
‫יוליה סוואן.‬
‫הבאה שתשיר היא יוליה סוואן,‬ ‫שתבצע את "וייק מי אפ".‬
‫יוליה סוואן!‬
‫תנו ליוליה מחיאות כפיים!‬
‫"מגששת את דרכי בחשכה‬
‫"ליבי הפועם מנחה אותי‬
‫"אני לא יודעת היכן המסע יסתיים‬
‫"אבל אני יודעת היכן להתחיל‬
‫"אומרים לי שאני צעירה מכדי להבין‬
‫"אומרים שאני שבויה בחלום‬
‫"אם לא אפקח את עיניי, חיי יחלפו על פניי‬
‫"וזה בסדר מצידי‬
‫"אז תעירו אותי כשזה יסתיים‬
‫"כשאהיה חכמה ומבוגרת יותר‬
‫"במשך כל הזמן הזה ניסיתי למצוא את עצמי‬
‫"ולא ידעתי שהלכתי לאיבוד‬
‫"אז תעירו אותי כשזה יסתיים‬
‫"כשאהיה חכמה ומבוגרת יותר‬
‫"במשך כל הזמן הזה ניסיתי למצוא את עצמי‬
‫"ולא ידעתי שהלכתי לאיבוד"‬
‫- יוליה סוואן, בית החולים רוסנדאלס -‬
‫- אימא: אני מצטערת -‬
‫- אני מתגעגעת אלייך -‬
‫- אני רוצה רק לישון. כבר ניסיתי הכול. -‬
‫- פניקה. אני שונאת‬ ‫את המוח שלי. הוא לא שקט לעולם. -‬
‫- התרופות לא עוזרות.‬ ‫להפסיק לשתות לא עזר. -‬
‫- מה יכול לעזור לי? -‬
‫- אם תמיד ארגיש ככה,‬ ‫אולי לא כדאי לי לחיות. -‬
‫אגנס?‬
‫אגנס.‬
‫כן,‬
‫היא בבית. תודה שהודעת לי.‬
‫מתוקה.‬
‫מתוקה…‬ ‫-למה לא סיפרת לי שום דבר?‬
‫למה אף אחד…‬
‫למה…‬
‫זאת לא הייתה תאונה.‬
‫די…‬ ‫-זאת לא הייתה תאונה, אימא.‬
‫לא. זה לא בטוח.‬
‫זה לא בטוח, מתוקה.‬
‫אבל אני חייבת לדעת.‬
‫אני לא יודעת מה לעשות. זה כל כך כואב.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫אני יודעת שזה כואב.‬ ‫-אני לא מסוגלת לנשום מרוב כאב.‬
‫אני יודעת שזה כואב, מתוקה, אבל אני כאן.‬
‫אני לא עומדת בזה!‬ ‫-אני כאן. אני מחזיקה אותך.‬
‫אני יודעת שזה כואב.‬
‫אני יודעת.‬ ‫-אני לא יכולה…‬
‫כן, אני יודעת.‬
‫למה לא סיפרתן לי?‬
‫למה?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫רציתי לספר לך.‬
‫היא…‬
‫היא לא רצתה.‬
‫הייתי צריכה לראות את זה.‬
‫הייתי צריכה לשים לב.‬ ‫-את יודעת מה?‬
‫הייתי צריכה לעשות משהו.‬
‫היינו צריכות לעשות משהו!‬ ‫-אנחנו תמכנו בה.‬
‫אנחנו אהבנו אותה.‬
‫את אהבת אותה וגם אני אהבתי אותה.‬
‫אנחנו תמכנו בה.‬
‫לא, היינו צריכות לעשות משהו.‬ ‫-את יודעת מה?‬
‫נכון. ואנחנו תמכנו בה, מתוקה.‬
‫אנחנו תמכנו בה. היא יודעת את זה.‬
‫היא יודעת את זה.‬
‫אני לא מסוגלת ללכת ל…‬
‫לא.‬ ‫-לא. אני מחזיקה אותך.‬
‫אנחנו כאן עכשיו.‬
‫את ואני כאן.‬
‫אנחנו כאן עכשיו.‬
‫תקשיבי לי. תסמכי עליי.‬
‫תסמכי עליי.‬
‫יקרה שלי.‬
‫אני מצטערת.‬
‫- ז"ל -‬
‫שלום.‬
‫יש לך שיעור?‬
‫כן, עוד מעט.‬
‫עכשיו אני יודעת.‬
‫אני…‬
‫אני לא…‬
‫גם אני לא ביקרתי אותה.‬
‫אני…‬
‫אני לא יודעת איך לעשות את זה.‬
‫לא נראה לי שמישהו יודע.‬
‫היינו בגיל 11 כזה,‬
‫ואת יודעת שיוליה הייתה חייבת להגזים תמיד,‬
‫ללכת צעד אחד רחוק יותר מכולנו.‬
‫ואני חושבת שלקחנו…‬
‫את יודעת שאבא שלי‬ ‫השתמש בטבק הרחה, והוא לא היה…‬
‫מאחורה.‬
‫ואז את, מייד לאחר מכן.‬
‫חכי רגע.‬ ‫-תפסיקי!‬
‫מוצא חן בעינייך?‬
‫תודה.‬
‫את היית הראשונה אתמול.‬
‫עוד עשר דקות. תתכוננו!‬
‫כן.‬ ‫-הנה.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום. את תהיי נהדרת.‬
‫תודה.‬
‫לא נשאר לנו הרבה זמן.‬
‫יש לנו רק הזדמנות אחת לפני עלות השחר.‬
‫עוד מישהו רוצה לחלוק?‬
‫גם לי יש סיוטים.‬
‫או את אותו חלום שוב ושוב…‬
‫למעשה.‬
‫למי אכפת מחלומות?‬
‫זה משעמם פחד.‬
‫שקט. תני לה להסביר.‬
‫היא…‬
‫הולכת לפניי…‬
‫על גחלים לוחשות.‬
‫אני לא רואה את הפנים שלה.‬
‫היא לא מסתובבת.‬
‫אני מבקשת ממנה.‬
‫לא, אני ממש…‬
‫אני ממש צועקת, "את מוכנה להסתובב?"‬
‫אבל שום דבר לא קורה.‬
‫היא מסרבת.‬
‫"תיזהרי." זה כל מה שהיא אומרת.‬
‫"תשמרי על עצמך."‬
‫אבל אני חסרת זהירות ואני…‬
‫דורכת על הגחלים.‬
‫והשמלה שלי…‬
‫עולה באש.‬
‫הכול עולה באש.‬
‫כל הגוף שלי בוער.‬
‫והיא אומרת, "את רואה?‬
‫"למה ציפית?"‬
‫ואני לא יודעת. אני לא יודעת למה ציפיתי.‬
‫"זה לא בחינם", היא אומרת.‬
‫"לא בשבילנו."‬
‫אני לא זוכרת שום דבר נוסף.‬
‫תגידו את זה!‬
‫מה את רוצה שנגיד?‬
‫עכשיו אני מבינה.‬
‫מה את מבינה?‬
‫שנשרפתי.‬
‫סוף סוף.‬
‫- לוויליאם, 2016-1997 -‬
‫תרגום כתוביות: עמוס דיאמנט‬